Afsnit+læring

// Et studie udført af Socony-Vacuum Oil Company viser at studerende lærer: // – 10 % af hvad de læser – 26 % af hvad de hører – 30 % af hvad de ser – 50 % af hvad de ser og hører – 70 % af hvad de siger – 90 % af hvad de siger og gør ||
 * ** Passiv versus aktiv læring **


 * ** Læring kan ** biopsykologisk defineres som processer, hvorved der dannes nye, neurale mønstre i hjernen/kroppen og/eller allerede etablerede mønstre forstærkes eller svækkes.


 * Læring kan ** psykologisk defineres som processer, hvorved en person tilegner sig ny kompetence.


 * Læring kan ** pædagogisk defineres som processer, hvorved en person tilegner sig tilsigtet kompetence.

Man kan sige, at en person, der lærer, også "konstrueres" eller "dannes". Hvis der er tale om en høj grad af individualitet og oprigtighed i læreprocesserne, kaldes det i den pædagogiske verden ofte for "dannelse", mens der snarere tales om "uddannelse", når læreprocesserne primært er bestemt af læreplaner og uddannelsesinstitutioner. ||

Hvad er det egentlig vi taler om når vi taler om læring? Læring kan forstås som en aktiv, kognitiv tilpasningsproces, dvs. som en proces, hvor der foregår en form for mentale (re-)organiseringer af den måde man tænker og opfatter verden på. Den kognitive proces finder sted, fordi man hele tiden må konstruere eller rekonstruere ens syn på verden, jo mere man lærer den at kende. [1] Med andre ord kan læring således opfattes som en psykisk begivenhed, hvorigennem man udvikler og ændrer ens oplevelse af, hvordan verden er skruet sammen. Læring er noget mangfoldigt, der kan ske på mange måder, og det er vanskeligt styrbart. Der findes ikke meget sikker viden om, hvordan man egentlig lærer. Man kan sige mere om, hvad der sætter læring i gang, og hvad der hæmmer og fremmer god læring. //Læring sker, når ens helhedsforståelse bryder midlertidigt sammen. Så er man nødt til at gøre noget for at få den genoprettet, for mennesket kan ikke lide, når verden ikke giver mening. Dér begynder læringsprocessen.// [2] Læring kan forstås ud fra adaptationsbegrebet, der er udviklet af den schweiziske erkendelsesteoretiker Jean Piaget. Adaptation er en form for kognitiv tilpasningsproces, der består af to forskellige delprocesser: assimilation og akkommodation, der foregår samtidig. I assimilationsprocessen får man tilpasset og reduceret nye erfaringer, så de passer ind i deres eksisterende erfaringsmængde – i et eksisterende ’skema’. I akkommodationsprocessen opbygger og udvikler man derimod deres kognitive strukturer, så de matcher deres nye erfaringer i et ændret skema. Idet assimilationsprocessen og akkommodationsprocessen foregår samtidig, men er to forskellige og modsætningsfyldte processer, er adaptationsprocessen en dynamisk proces, hvor forholdet mellem de to forskellige delprocesser søges stabiliseret af elevernes kognitive funktion, som Piaget kalder for ’ligevægt’ [3]. Det vil sige, at man som underviser skal være opmærksom på at balancere mellem at tilbyde eleverne ny viden, som kan ’forstyrre’ og rekonstruere nye kognitive skemaer, og på den anden side være endnu mere skarp på, hvordan man kan formidle viden på en måde, så den læner sig op ad noget, eleverne allerede kender. Illeris, Birgitte Holm Sørensen og andre pointerer at læring er noget der foregår i en social kontekst og som konstrueres i hovedet på den enkelte i stadigt samspil med omverdenen. Vi tager i denne opgave udgangspunkt i begrebet socialt baseret læring. [4] Mange sociale interaktioner, der forekommer løbende gennem en dag eller en periode mellem eleverne, har betydning for deres læreprocesser. Det er et generelt træk, at eleverne søger at gøre noget sammen med andre. Men også når de arbejder med individuelle opgaver, foregår det i samspil med andre – enten for at få hjælp eller for at få inspiration. Den sociale dimension i læreprocessen sætter sig kraftigt igennem i en skolekultur, hvor kommunikationen ikke alene er styret af læreren, som det var tilfældet i den tidligere klasseundervisning, men hvor de kommunikative interaktioner foregår på kryds og tværs mellem eleverne imellem og mellem lærere og elever. Læreren skal derfor være forandringsagent [5]. Læreren kan ikke regne med at styre elevernes læring, for læringen sker i hovedet på den enkelte. //En lærer kan håbe på at kunne instruere og inspirere eleverne, men eleverne skal selv beslutte: 'Dét vil vi lære'. **[6]**// Viden bliver ikke noget, der som sådan skal “overføres”, men noget som genereres igennem deltagelse. Læringen foregår gennem deltagelse og kan i princippet foregå hvor som helst. Ved at betone en relationel forståelse af læring og viden bliver forudsætningen for læring at få // adgang // til deltagelse i praksisfællesskaber.
 * Læring **

[1] Piaget [2] Professor Mads Hermansen [3] Piaget [4] Web 2.0 [5] Professor Mads Hermansen [6] Pædagogikprofessor Per Fibæk Laursen

Foranderlighed, uforudsigelighed og kompleksitet kendetegner samfundet i overgangen fra industrisamfund til vidensamfund. Vores handlerum som undervisere bør være proaktivt og orienteret mod fremtiden. Læring og web 2.0